Allocation of control rights to customised products: Empirical analysis of Finnish SMEs - Laura Paija (The Research Institute of the Finnish Economy (ETLA), 2004)
Collaborative product development plays a pertinent role in many buyer-supplier relationships. It typically involves innovative components as the outcome of customisation and related R&D activities. The allocation of intellectual property rights (IPRs, e.g., patent, copyright, and trade secret) to collaborative output is a central aspect of buyer-supplier contracts. As IPR ownership provides the right to economically exploit and further develop an intellectual asset, they involve an incentive to allocate resources in asset development. Collaborative R&D usually involves contracting under uncertainty, as the precise outcome is not known at the time of contracting. Economic theory suggests that in pursuit of the optimal outcome, contracts allocate control right to the party whose investment is more critical in increasing output value. Firms' relative bargaining power is another theoretical determinant of control allocation. This paper looks into Finnish buyer-supplier relationships producing IPRs as an outcome of a customisation process. With survey data on 302 suppliers, representing most industrial sectors, the importance of investment criticality and bargaining power in determining IPR allocation mode is estimated. The Finnish evidence implies that firms are concerned about the quality of project output, and thus allocate ownership rights according to relative resource contributions. Bargaining power seems to have, yet with reservation, minor impact on the allocation mode. – – Tuotekehitys on noussut merkittäväksi yhteistyöalueeksi yritystoiminnassa. Tuotantopanosten räätälöinti ja kehittäminen asiakkaan erityistarpeisiin synnyttää usein innovatiivisia ratkaisuja ja niihin liittyviä immateriaalioikeuksia (esim. patentteja, tekijänoikeuksia ja liikesalaisuuksia). Yhteistyössä syntyneiden immateriaalioikeuksien jakaminen onkin keskeinen kohta yritysten välisissä sopimuksissa. Immateriaalioikeudet mahdollistavat kehitystyön tulosten taloudellisen hyödyntämisen ja edelleen kehittämisen, ja näin ollen niiden omistus sisältää vahvan panostuskannustimen. Yritykset joutuvat tavallisesti sopimaan t&k-yhteistyöstä epävarmuuden vallitessa, tavoiteltavaa lopputulosta kun on usein mahdoton ennalta täysin määritellä. Talousteorian näkökulmasta yritykset pyrkivät optimaaliseen lopputulokseen ja jakavat näin ollen innovaation omistusoikeuden sille osapuolelle, jonka panostus innovaation kehittämisessä on tärkeämpi. Yritysten neuvotteluvoima on toinen teorian tunnistama omistusoikeuden jakoon vaikuttava tekijä. Tässä artikkelissa tarkastellaan sellaisia suomalaisia asiakas-toimittajasuhteita, joissa immateriaalioikeuksia syntyy yhteistyötä edellyttävän räätälöinnin tuloksena. Useimmat toimialat kattavaa kyselyaineistoa hyödyntäen tutkimuksessa arvioidaan panostusten kriittisyyden ja neuvotteluaseman merkitystä immateriaalioikeuksien jakamisessa. Suomalaisaineiston perusteella voidaan päätellä, että yritysten toimintaa ohjaa laadun tavoittelu, koska osapuolten panostukset selittävät merkitsevästi immateriaalioikeuksien jakoa. Neuvotteluvoimalla sen sijaan näyttää – joskin tietyin varauksin – olevan vähemmän sijaa omistuskysymysten ratkaisussa.
Keywords: 330; buyer-supplier relationships; intellectual property rights (IPRs); contracts; customisation; bargaining power; asiakas-toimittajasuhteet; immateriaalioikeudet; sopimukset; räätälöinti; neuvotteluvoima; Immaterialgüterrechte; Lieferanten-Kunden-Beziehung; Finnland